EN ORIGINALFILM FRÅN NETFLIX
- Kommer du inte ihåg? - Jag minns inte alls.
Du minns inte alls.
Döda honom.
Jösses.
Du är dränkt i svett. Är du okej, Jin-seok?
- Mamma. - Ja, Jin-seok.
Jin-seok, det ser ut som att du haft en mardröm.
Pappa.
Jag sa åt dig att lägga dig tidigt igår kväll.
Jag sa att du måste vara utvilad till den tidiga flytten.
Yu-seok.
Han var så upprymd över att flytta
och kunde inte somna.
Vi är snart framme.
Pappa, vad ska vi äta till lunch idag?
Det är vår flyttdag, så vi måste äta jajangmyeon.
Jajangmyeon får det bli.
FLYTTFÖRETAGET ETT HJÄRTA
Jag ser vårt nya hem för första gången.
Jag har aldrig sett det förut
men av någon anledning känns det bekant
som att jag sett huset förut,
när jag står här.
Det är så jag känner.
Vad sägs? Gillar du det?
Jag frågar vad du tycker om det. Är det som du föreställt dig?
Min bror var alltid bäst i klassen,
sedan grundskolan.
Han är smart och tog examen från det bästa universitetet.
Han har visat sig talangfull i varje ämne sedan han var ung.
Hans tävlingsinriktade sinne
och bra reflexer gjorde honom bra i varje sport.
Sådär!
Han är även händig.
Vi ringer sällan en hantverkare då han kan laga det mesta.
- Han varken dricker eller röker. - Den fungerar!
Han är väluppfostrad och säger aldrig några vulgära ord.
Han är förnuftig men rolig och vältalig på samma gång.
Alla beundrade och avundades honom.
Jag är också ett fan såklart.
Nej, jag beundrar honom enormt.
All stress från att plugga ger mig ibland ett sammanbrott
och han är det enda jag kan skryta om
och vara stolt över.
Yu-seok.
Ja. Ge den till mig, mamma.
Ett år sedan
skadade han sitt vänstra ben i en bilolycka
men för mig och min familj
är han fortfarande en perfekt hjälte.
- Se upp för tröskeln. - Var ska den vara?
I mitten av vardagsrummet.
- Okej. - Den här vägen.
Ser du pelaren där?
- Ställ den vid pelaren. - Visst.
Okej. Ett, två.
- Var rädd om den. - Okej.
Var vill du ha denna?
Det är böcker i den lådan, va? Du kan ge mig den.
Okej...
MAJ 1997
- Drick lite vatten först. - Hämta lite vatten.
Yu-seok.
Trodde du skulle få ett eget rum.
Du har visst inte hört.
Förra ägaren lämnade sina saker i rummet på övervåningen.
Betyder det att vi aldrig kan använda det rummet?
Nej, jag tror inte det.
Jag hörde att han bönföll pappa.
Pappa kunde inte säga nej, han är ju så blödig.
Han tömmer det säkert snart.
Det verkar som att du hatar att dela rum med mig.
Ja, det gör jag.
Jag visste det. Det märktes.
Jag skojade. Jag var bara nyfiken.
Yu-seok.
- Ja, mamma. - Kan du komma och hjälpa mig?
Jösses.
- Idiot. - Jäklar!
Jag sa åt dig att inte slå mig i huvudet. Det dödar hjärnceller!
Det gör det inte!
- Ursäkta mig. - Ja?
Var ska jag ställa denna?
- Jaha, den... vid sängen, tack. - Visst.
- Är du okej? - Ja.
Jösses.
- Tack. - Ingen fara. Det är ju vårt hus.
Förresten, han som precis gick ner, är han din storebror?
Ja. Varför frågar du?
Är han din storebror?
Jag vet. Vi är olika, va?
Hur gammal är han?
- Varför frågar du? - Ursäkta.
Någon letar efter dig i köket.
Jaha, okej.
Herregud.
Jösses.
Jösses, vad jag är utmattad.
Här har du, Jin-seok.
Gillar ni huset?
Mamma, jag har redan sagt det.
Verkligen? Tycker du om det?
- Tja... - Jösses. Han älskar det,
förutom att han måste dela rum med mig.
- Jösses, seriöst. - Det kommer inte vara länge.
Förra ägaren sa att han tar sina saker inom en månad.
Jösses. Ta det lugnt, pappa. Yu-seok skojade bara.
Tidigare sa du ja, utan att tveka en sekund.
Va? När?
Det kommer bli bra. När du kör fast när du pluggar
kan du fråga Yu-seok direkt.
Just det, pappa. Vad för saker lämnade den förra ägaren i rummet?
Jag är inte säker. Förmodligen bara saker han använde förut.
Som vadå? Har du någon aning?
Jag säger detta, för säkerhets skull.
Ni får inte gå in i det rummet.
Han sa hela tiden till mig att inte gå in i rummet.
Jin-seok. Du tar väl din medicin varje dag?
Ja, självklart. Jag glömmer aldrig att ta den.
Vad var det för ljud?
Vadå för ljud?
Jag hörde något från övervåningen.
Det lät som att något tungt föll.
Var inte det åska?
Nej, det var det inte.
Är inte det lilla rummet där?
Ja, det rummet är precis ovanför.
Men var det inte åska?
Om det var...
- Se? Det måste ha varit åska. - Ja.
Kanske det.
Det lär regna mycket fram till morgonen.
Tack och lov började det inte regna förrän efter flytten.
Det är sant.
- Det hade varit stressigt. - Definitivt.
Oroa dig inte så mycket.
Om vadå?
Du klarar definitivt provet i år.
Visst ger huset ifrån sig bra vibbar?
Herregud.
Jag borde gå och sova.
Ni får inte gå in i det rummet.
- Yu-seok. - Vad gör du här?
Jag hör konstiga ljud som kommer från detta rum.
- Konstiga ljud? - Ja.
- Du hör det med, va? - Jag hör ingenting.
Hör du inte?
Jag hörde det definitivt för några minuter sedan.
Du vill bara inte plugga, va?
Nej, det är inte därför.
Jag hörde konstiga ljud.
Okej, jag tror dig.
Du måste ta lite frisk luft när det händer.
Va? Det ösregnar. Vart ska vi?
Vi kan ta ett paraply.
Grannen bredvid sa att från toppen av berget där borta...
Se regnet som öser ner.
Yu-seok.
Ja.
Tack.
För vadå?
- Jag ville bara säga det. - Du...
Var inte löjlig.
Hallå?
Ja, pappa.
Ja, vi kom bara ut för en promenad.
Visst.
Den saken?
Jag går hem och letar reda på den åt dig.
Okej.
- Var det pappa? - Ja.
Han frågade om ett dokument för ett tag sedan. Han vill se det nu.
Jag kommer strax tillbaka. Vänta här några minuter.
- Jag följer med. - Nej, det tar bara några minuter.
- Bara vänta några minuter, okej? - Okej då.
Vilka är ni?
Ta honom!
Yu-seok!
- Ta honom. - Herregud.
Yu-seok!
Det är "07JO8911."
Jin-seok.
Vad hände med dig?
De tog honom. Yu-seok...
Yu-seok har blivit bortförd.
- Jin-seok. - Jin-seok!
Hörru.
- Jin-seok, vakna. Jin-seok. - Hörru.
Döda honom.
Jin-seok, är du okej?
Mamma.
Ja, det är jag. Är du okej?
Yu-seok... Vad hände med Yu-seok?
Han är inte tillbaka. Han har inte hört av sig.
Åh, nej.
- Har du ringt polisen? - Ja.
Poliserna kommer snart och de vill prata med dig.
Okej.
Minns du någon av männens ansikten?
Nej.
Det regnade. Det var mörkt och jag var för förvirrad
för att se deras ansikten.
Men som jag sa, jag såg deras registreringsnummer.
Det var "07JO8911", en svart skåpbil.
Detta är så frustrerande. Registreringsnumret finns inte.
Det kan inte stämma. Jag är säker. Det var "07JO8911."
Ingen svart skåpbil i landet...
Det finns inget fordon med det registreringsnumret.
Det är omöjligt. Jag såg tydligt "07JO8911."
Nej, det numret finns inte. Vi har försökt hitta liknande nummer,
men vi hittar ingen svart skåpbil.
Om du såg den i ösregn när det var mörkt,
är det möjligt att du läste fel.
Vi hörde att du tar ångestdämpande medicin.
Jag sa att jag är säker.
Jag sa "07JO8911". Det var en svart skåpbil!
Jin-seok.
Det räcker för idag.
Min son mår inte bra.
Jag tror det blev för mycket för honom.
Okej. Vi sätter stopp för idag.
Då...
...började den plågsamma väntan.
En dag.
Två dagar.
Sedan en vecka.
Dagarna gick.
Två veckor passerade
och polisen slutade att engagera sig.
Ju mer oengagerade de blev
desto mer oroliga blev vi.
Döda honom.
Och varje natt såg jag mannen i mina drömmar.
Han kändes bekant, men jag visste inte vem han var.
Det enda jag visste var att han verkade plågad i mina drömmar.
På morgonen...
...19 dagar efter att Yu-seok blivit bortförd,
kom han tillbaka.
Men,
han kunde inte komma ihåg vad som hade hänt
de senaste 19 dagarna.
Finns det något specifikt som du kommer ihåg...
Doktorn sa att det beror på dissociativ amnesi.
Yu-seok
hade helt förträngt minnena
från den dagen.
Doktorn sa
- att det enda vi kan göra är att vänta. - Fanns det någon skada på huvudet?
Yu-seok, sover du?
Nej.
Vi var riktigt oroliga.
Jag är ledsen.
Var inte det. Jag är mer ledsen.
Sov gott.
Tack. Du med.
Jag har gjort kimchi-gryta. Beställ inte jajangmyeon! Mamma
Jin-seok, vad gör du där?
Hej, Yu-seok.
Ingenting. Har du sovit gott?
Jag är hungrig. Vi tar något att äta.
Det är så gott.
Jajangmyeon är bäst. Vilken korean älskar inte det?
Hörru. Vart gick du i natt?
I natt? Vem?
Du. Du gick ut i natt.
Nej, det gjorde jag inte.
Jo, det gjorde du. Jag hörde dig gå, jag hörde grinden.
Du drömde, inte sant?
Det såg ut som att du drömde igår natt.
Var det en dröm?
Jag borde ge mig av.
- Är du färdig? - Ja.
Jag måste gå, kan du plocka undan?
Jösses, seriöst. Okej.
- Vi ses sen. - Ha en bra dag.
Yu-seok.
Ja.
Vad har hänt med ditt ben?
Vad menar du?
Att du haltar med högra benet?
- Var det så jag gick? - Ja, precis nu.
Jag måste verkligen gå.
Sluta skämta, okej?
HYPNOS
Vilket alternativ är lämpligast för B?
- Hej, sätt dig. - Hej, pappa.
Jin-seok, ät inte bara kött. Du måste äta grönsaker med.
Jag måste äta revben först.
- Denna först. - Du måste äta allt.
Jag är hemma.
- Gör oss sällskap. - Hallå där.
- Du har inte ätit än, va? - Nej, jag är utsvulten.
- Är det bräserade revben? - Ja. Det är utsökt.
Jösses.
Sov du gott?
Jag sov inte.
- Det gjorde du visst. - Nej.
Jag vill...
Jag bör gå och lägga mig.
Bara lägg dig om du är trött. Varför sover du på skrivbordet?
Gå till sängs.
Jag sov inte. Jag tänkte på något.
Godnatt.
Hallå.
- Bara följ taxin. - Ursäkta?
- Den där, tappa inte bort den. - Okej.
Chefen är här. Kom ut grabbar.
Hej, chefen.
Du, gå in.
Era jävla idioter.
Kan ni inte fixa detta ordentligt?
Förlåt, chefen.
- Hur många ställen? - Två.
Fan. Jag håller redan på att bli galen då det är komplicerat nog.
Du kanske läste det fel.
Vi hittade ingen svart skåpbil.
Uppfattat chefen.
Är det så svårt att hantera myndighetsidioter?
En till sak.
Vad i helvete?
Var du tvungen att komma hit och försvåra saker?
Tja, det är...
Jag menade det inte.
Herregud, är du dum eller?
Chefen har lagt ner så mycket jobb på dig. Måste du göra detta?
Tja... Det ser ut som att det är något missförstånd här.
- Den råttan... - Ta honom!
Fan!
Hörru!
Stanna!
Hörru!
Ta honom!
Jävlar.
- Vart tog han vägen? - Fan. Vi är körda.
Jag såg honom gå hitåt.
Den jäveln känner inte ens till området.
Hej.
Kolla om han gick ditåt.
Jag går häråt.
Hej, var du uppe hela natten?
Är något på tok?
- Va? - Varför är du så förbryllad?
Har något hänt?
Nej.
Ingenting har hänt.
Hörru, Jin-seok.
Jin-seok.
Vad står på?
Är du okej, Jin-seok?
Jin-seok.
Hörru, kan du...
Jin-seok, öppna ett ögonblick.
Snälla? Hörru, öppna dörren.
Försvinn!
Okej. Jag lämnar dig ifred.
Berätta bara varför du är så här helt plötsligt.
I går kväll...
Förföljde jag dig.
Förföljde du mig? Vart då? Vart gick jag?
Du vet att jag somnade så fort jag kom hem.
Jag såg allt.
Berätta. Vilka är de grabbarna? Det är inte poliser, va?
Vilka? Vad pratar du om? Vilka poliser?
Männen som jagade mig igår kväll!
Jin-seok. Har du...
- Om du har konstiga drömmar igen... - Håll tyst!
Drömmar?
Det var ingen dröm.
Jag minns allt så tydligt.
Du trodde jag drömde, eller hur?
Jag sov tills jag hörde ljudet från din penna.
Vadå för penna?
Du klickade den och stiftet hamnade vid mina ögon!
Var är min bror?
Vad har du gjort med Yu-seok?
Svara mig!
- Släpp! - Släpp den.
Släpp!
- En sekund bara. - Släpp mig.
- Vänta. Lugna dig. - Släpp.
- Snälla... - Släpp mig, din jävel!
- Släpp mig, din... - Jin-seok, lugna dig.
Lugna dig.
- Släpp mig! - Snälla, lugna dig.
- Släpp mig! - Snälla...
Jin-seok. Snälla lugna dig, okej?
- Försök inte lura mig! - Jin-seok, lugna dig!
Jag berättar sanningen. Jag gick verkligen ingenstans igår.
Vad var det då som jag såg?
Vilka var männen och vad har de gjort med mig?
Snälla, lugna dig. Lyssna på mig, okej?
Jin-seok. Inget av det hände, okej?
Från pennan till taxin som du tog och de män som jagade dig.
Inget av det hände.
Men de saker jag kommer ihåg då?
Jag minns allt så tydligt. Hur förklarar du det?
Jin-seok, din medicin.
Tog du din medicin igår? Svara mig.
Jin-seok, vad gör du där?
Inget.
Du tog den inte, eller hur?
Yu-seok.
Förlåt mig.
Mamma är hemma snart. Försök att vila.
Okej.
Hallå?
Jag är på väg, så vänta.
Taxin som du åkte i och männen som jagade dig.
Inget av det hände.
Jag sa aldrig något om att ta en taxi.
Jin-seok, jag är tillbaka.
Mamma.
Ja.
Vad händer?
Nå...
Gällande Yu-seok...
Hände det...
Hände det verkligen?
Ja. Det hände verkligen. Det är jag säker på.
Jag borde prata med pappa om det.
Nej, mamma. Säg inte till pappa.
- Vi borde berätta... - Nej. Lyssna på mig, mamma.
Om han går ut ikväll igen,
borde vi väcka pappa och följa efter honom.
Yu-seok...
Du säger att Yu-seok verkligen gjorde detta, va?
Den killen är inte Yu-seok.
Varför svarade du inte?
Kom snart, vi har ett problem.
Jag tror puckot har listat ut det.
Ja.
Okej.
Det stämmer.
Ja.
Han sa tydligt att du inte är hans bror.
Han berättade också allt han såg när han följde efter dig igår kväll.
Han sa att ditt ben var okej och att poliserna inte var riktiga.
Sen sa han att han vaknade hemma efter att ha blivit jagad.
Det sa han tydligt till mig.
Ja, jag säger ju det. Han berättade definitivt för mig...
Ja.
Okej.
Ja, jag vet.
Det är sant.
Så, det jag säger är...
Är någon där?
Är det du, Jin-seok?
Är någon där?
Nej, jag hörde verkligen något.
Tror du att han kommit ner?
Det låter som att han sover på övervåningen.
Jag såg det med egna ögon för en stund sedan.
Okej, jag kollar hans rum.
Herr Park, vad är det som tar sådan tid?
Vet du ens vad som händer? Kom genast tillbaka.
Choi är också på väg tillbaka.
Har du precis vaknat?
Du är dränkt i svett.
Genomsur.
Du måste skynda dig. Kom genast tillbaka.
Min täckmantel har också avslöjats.
Jin-seok, ska du någonstans?
Pappa.
Vart ska du?
Jag ska ut och träffa en vän.
Jag förstår.
- Ja. - Vad för vän?
Vad för vän ska du träffa?
Du känner nog inte honom. Jag kommer snart.
Jin-seok.
Du får absolut inte gå.
Låt oss gå in.
Låt oss prata inomhus.
Jag sa att vi bör gå in.
Ta honom!
Låt inte den jäkeln komma undan!
POLISSTATION
- Vad händer? - Hjälp mig.
- Snälla, hjälp mig! - Vad är det med honom?
Skit.
- Sluta prata skit. - Du sa det själv tidigare.
Turas om. Jag ställer frågor. Först, ditt namn.
Jag är Je-hyeong Yeon.
Herr Je-hyeong Yeon.
Okej. Jag ska försöka summera vad du har berättat för oss.
Kort sagt,
några människor har hållit dig fängslad över en månad,
och du har precis flytt.
Ja, det stämmer.
Du hölls fängslad i två-våningshuset där borta
och de människorna har lurat dig, och låtsats vara din familj.
Ja, det stämmer.
Du trodde med andra ord att de var din familj,
din riktiga familj.
Ja. Det gjorde jag, men...
- Tja... - Varför trodde du på dem?
Att låtsas vara din familj borde inte räcka för att kunna lura dig.
Jag kan inte förstå det heller.
Varför...
Varför trodde jag på deras lögner? Jag kan inte...
Okej.
- Fann du honom i systemet? - Ja.
Vi har identifierat honom.
Då skulle du ha gett det till mig på direkten. Vad väntar du på?
- Förlåt mig. - Ge den till mig.
Är där något anmärkningsvärt?
Ditt personnummer är 770427-1665177.
- Eller hur? - Ja, det är jag.
Ingen rapport om saknad person eller något brottsregister.
Det finns ingenting här.
Om du föddes 1977 betyder det att du är 41 nu.
Ursäkta?
Jag är 21.
Jösses. Kolla.
Hur kan du vara 21 detta år om du föddes 1977?
Det är 1997, så jag är 21 år gammal.
Herrn.
Ta en titt på kalendern där borta och säg efter mig.
MAJ 2017
Detta är år 2017.
MAJ 2017
Herregud.
Du har uppenbarligen ett problem, ett allvarligt problem.
Hörru. Sätt på tv: n. Nyheterna bör vara på nu.
Ja, herrn.
Presidentens besök till USA handlade utåt sett om att diskutera
de två ländernas relation och andra aktuella frågor,
men det sägs att han fick ett kungligt bemötande.
President Trump har öppnat banketthallen, vilket aldrig hänt
och har även visat president Moon
runt vissa privata områden i Vita huset.
Reporter Yeong-tae Jeong, är där och berättar mer.
USA: s väpnade styrkors honnörsvakter
uppradade vid södra ingången av Vita huset.
Sånt bemötande ges endast vid statsbesök.
Trots att de inte hade diskuterat vad de skulle ha på sig,
bar presidenterna flottans kostymer...
Kom ut!
Låt oss prata.
Vad... Vad har hänt här?
Vår plan misslyckades igen.
Vilka är ni?
Är det allt du vill veta?
Du är säkert nyfiken på många saker.
Berätta. Vad har ni gjort med mig?
Det var för 20 år sedan.
Den 20 december 1997,
dödades en familj i sitt hem i utkanten av Seoul.
I just detta rum.
Ni jobbar så hårt.
- Vad hände? - Hej.
Jösses.
Det var ett fall där mamman och dottern mördades brutalt
med ett vasst vapen i samma rum.
Inget var stulet
KRIMINALTEKNIKER
Polisen verkar inte beslutsamma att lösa fallet
Fallet är fortfarande ett mysterium
Fallet väckte ilska och nyfikenhet
och även ett specialteam togs fram för att försöka lösa det.
Var är mördaren?
Hursomhelst, polisen misslyckades med att fånga mördaren.
SÖKER EFTER VITTNEN
Flera år passerade.
Då tiden gick
började folk glömma fallet.
De glömde det helt efter preskriptionstiden gått ut,
men offrets familj kunde inte lägga det bakom sig.
De anlitade personer för att utreda fallet igen.
SEONGSHIN-DONG MORDRAPPORT
Flera månader gick.
Årstiderna ändrades också.
En vårdag, fyra år senare,
hittade de äntligen mördaren.
Varför gjorde du det?
Du känner inte ens dem.
Jag minns det inte alls.
Du minns inte alls?
Det stämmer.
Döda honom.
Så? Säger du att det är jag som är mördaren?
Ja.
Det är du.
Nej.
Det är omöjligt.
Jag vet inget om det andra, men jag vet att jag inte dödat någon.
Du, ditt jävla as, fortsatte att förneka när vi fångat dig.
Vi vet att det var du som var mördaren,
men vi trodde du var ärlig när vi fortsatte observera dig.
Man får magkänsla, du vet.
Det såg inte ut som att du ljög.
Offrets familj blev chockade när de fick reda på det.
Situationen blev absurd.
De fann äntligen mannen som förstört deras familj och liv.
De var redo att hämnas, men han mindes inget.
Han visste inte varför han gjorde det, om han gjorde det själv eller inte,
eller om någon hade bett honom döda offren.
Han hade inget minne av vad som hänt, så de kunde inte döda honom.
Därav anställde vi en till expert.
Han brukade jobba som en rättsmedicinsk hypnosexpert.
Jag är Seong-dae Park.
Vi säger att denna linje representerar Jin-seok Songs liv.
Låt oss dela in det i hans barndom, tonår,
hans 20, 30 och 40-års ålder.
Varför kan du inte öppna den?
Jag kan inte öppna den.
Runt den här tiden upplevde han den mest ångestfyllda tiden i sitt liv
och han raderade alla minnen associerade med den tiden.
Du måste fortsätta försöka.
För att få tillbaka de raderade minnena,
provade vi alla möjliga saker, inklusive hypnoterapi,
men det psykologiska motståndet är för starkt.
Det är därför det inte funkar.
Vår magkänsla stämde.
Du har inget minne om vad som hände.
Dissociativ amnesi.
Minnena var så traumatiska
att du har undanträngt dem, din jävel.
Vi kan prova
är att vrida tillbaka klockan till före händelsen.
Med andra ord, innan han upplevde det traumatiska.
Gå tillbaka i tiden till där puckot var lyckligt?
Precis. Före 6 maj 1997.
Och detta är ett sömnpiller som heter Barbital.
Vi borde ge honom detta först.
Herr Choi, jag är mer än ärad
att du vill möta upp med denna gamla dam.
Du nämnde förut att du brukade skådespela.
Du kommer att förstå detta om du ser det som en roll.
Vi kommer hypnotisera honom
och berätta för honom att han åker tåg.
Han kommer se tunnlar under tågresan.
Vi kommer berätta att han kommer åka ett år tillbaka i tiden
när han var lycklig varje gång han passerade en tunnel.
Så, hur gör vi detta?
Okej. Du går igenom den första tunneln nu.
Och du kom precis ut ur tunneln.
Vad är det för år nu?
Vad är det för år?
Jag frågar en gång till.
Vilket år är du nu i?
Det är...
...år...
...1997.
Hur gammal är du nu?
Jag är 21.
Bra.
Var är du nu?
I bilen.
Inuti en bil?
Vem är du där med och vart ska ni?
Jag är med min mamma,
pappa
och bror.
Vi flyttar till vårt nya hem.
Vad gör du nu i bilen?
Jag sover med mitt huvud mot mammas axel.
Sov djupt.
Du kommer att vakna när jag säger att det är dags att vakna.
Okej.
Och även efter att du vaknat,
kommer du fortfarande vara 21 år gammal
och leva i 1997.
Människorna i bilen med dig
är din pappa,
din mamma,
och din bror, okej?
Okej.
Du kommer att vakna
när jag räknar till tre.
Ett,
två,
tre.
Jösses.
Du är dränkt i svett.
Är du okej, Jin-seok?
Mamma.
Ja, Jin-seok.
Slår vad om att han tycker det nya hemmet känns bekant.
Jag menar, mördaren stod utanför huset
där han mördade för 20 år sedan.
Det är bara naturligt att huset känns bekant för dig.
- Är du okej? - Ja.
Han som precis gick ner, är han din storebror?
- Vi är inte lika, eller hur? - Hur gammal är han?
- Varför frågar du? - Ursäkta.
Vad var det för ljud?
Var det inte åska?
Jösses. Det hade varit stressigt.
Definitivt.
Fan, vi är körda.
Okej, jag hörde dig.
Du måste ta frisk luft när det händer. Kom.
- Va? Det öser ner... - Vi hade haft råd med några missar,
men allt gick enligt planen, mer eller mindre.
Vi planerar att återuppliva mördarens minne från den natten.
Vi har återskapat scenen från mordet.
Även musiken som spelades vid tiden av mordet 20 år sedan
var redo att spelas igen.
HERR PARK
Ja, pappa.
Var det pappa?
Vänta några minuter.
Vårt sista alternativ var att få mördaren
att komma in vid samma tid som den natten,
men något oväntat hände.
Detta är polisen.
Du är anhållen för överfall och bedrägeri.
De jävla snutarna spårade mig precis vid det tillfället.
Yu-seok!
Att jag blev anhållen
- De tog honom. - Förstörde nästan hela vår plan,
- Yu-seok har blivit bortförd. - Men lyckligtvis,
hade du fått helt fel idé gällande situationen.
Vad i hela världen har hänt...
- Vad är det som händer? - Bortfördes han?
Försök att ringa Choi.
Vad är det som pågår?
Sen släpptes jag äntligen efter att ha mutat och använt
alla mina kontakter i 19 dagar.
Jag skulle arbeta om planen så snart jag var tillbaka men...
Fan. Att det inte ville regna.
IDAG MESTADELS SOLIGT
Vi kunde inte påbörja något utan regn.
Under de få dagarna vi väntade på regn,
- höll hypnosen på att släppa, - En sak till.
- så du blev misstänksam. - Den jäveln följde mig hit.
Han sa att ditt ben var okej och att poliserna var oäkta.
Misstänksamheten växte
och förde oss tillslut hit.
Förstår du nu?
Varför vi gjorde som vi gjorde och varför du blev såhär?
Vad är fel?
Tror du att jag ljuger?
Nej.
Jag är säker på att allt är sant förutom en sak.
Vadå för något?
Det var inte jag.
Jag dödade aldrig någon.
Din lilla skit.
Du dödade två personer
och du kommer snart att dö också.
På det mest smärtsamma sätt som finns. Förstår du?
Nej.
Jag kommer inte att dö.
Din jävel!
Den jävla idioten!
Vänd om.
Vänd, sa jag!
Var är han? Vart tog den jäveln vägen?
Fortare!
Kör fortare.
Där. Han är där.
Hörru!
Stanna!
Vad fan?
Flytta din bil nu.
Kör!
Skynda!
Fan.
Skit.
Dina lilla...
Herrn!
Är du okej? Jösses.
Detta är 112, va? Det har skett en olycka.
En bilolycka.
Ja, en man hoppade ut på vägen från ingenstans. Detta är...
- Han andas. Blodtrycket är 80 genom 60. - Adrenalin 8 mcg, dopamin 10 mcg!
Är du okej?
Vet du var du är?
MAJ 1997
Jin-seok!
- Ja, Yu-seok! - Bilen är lagad nu!
Jin-seok! Vi åker nu. Skynda dig!
Okej, mamma. Jag kommer!
Pappa, kommer du ihåg min barndomsvän, Jin-san?
Ja, ägde inte hans föräldrar en restaurang?
- Det stämmer. - Ja, hur går det för honom?
Han ska gifta sig snart.
- Jaså? Är det sant? - Ja.
Jin-seok, du måste vara trött.
Du borde luta dig mot mig.
Han och hans flickvän måste ha varit ihop länge.
- Hon är faktiskt gravid. - Jaså?
Ja.
Träffar du någon nu?
Nej.
Jag borde fokusera på studierna.
6 MÅNADER SENARE
Kära medborgare,
vår ekonomi är
i en hemsk situation just nu.
PRESIDENTENS TAL OM FINANSKRISEN
Ekonomikrisen som började i sydöstra Asien,
kombinerat med vår ekonomis strukturella problem,
förvärrar den brådskande krisen.
På grund av ekonomins utveckling
har vi under de senaste 30 åren
beundrats i världen för vår stabila ekonomi...
SNABBA KONTANTLÅN
- Vi kan inte anställa dig. - Snälla, hjälp mig bara denna gång.
Snälla. Jag ber dig.
Dra åt helvete.
Jag har bara gymnasiebetyg. Ja, det var ett kommunalt gymnasium.
Ledsen att behöva fråga, men skulle jag
kunna få några månaders lön i förskott?
Jag är en hårt arbetande 21-årig kille.
Min älskade bror är väldigt sjuk.
Om du litar på mig och betalar mig i förskott kommer jag att betala tillbaka.
Doktorn.
Du förlorade båda dina föräldrar i olyckan
och din bror har varit sängliggande i över sex månader.
Som hans doktor, vet jag inte vad jag ska säga till dig.
Jag är så ledsen över att behöva säga detta,
men vi kan inte låta detta fortsätta.
Han måste genomgå operation så snart som möjligt.
Det är enda sättet vi kan rädda hans liv på.
Okej.
Ta ditt förnuft till fånga.
Vet du ens hur skrämmande det kan vara?
Operationen görs inte av doktorer inom illegal organhandel.
De som säljer sina organ lever sällan länge.
Många dör under operationen.
Jag förstår din situation, men ge upp nu.
Jag menar, landet är på väg utför.
Du bör ge upp allt och bara hålla dig uppe vid tider som detta.
NYTT MEDDELANDE
BLÅSKÄGG VILL CHATTA. ACCEPTERA?
Månskensmannen har loggat in.
Menade du verkligen det du skrev på jobbanslagstavlan?
Ja, verkligen. Jag gör mitt bästa vad det än är.
Även gällande att sälja din själ?
Den delen?
Varför frågar du något sådant?
För att du behöver pengar
och jag behöver din desperation.
Hur mycket vill du ha?
Kan du berätta lite om jobbet?
Du får betalt för att döda någon...
Du får betalt för att döda...
Jag ger dig tid att tänka på det. Du har tills imorgon kl.12.00.
Skicka ditt nummer ifall du bestämmer dig för att säga ja.
Glöm inte. Du förlorar möjligheten efter kl.12.00.
Blåskägg lämnade.
Berätta. Det är ingen annan här.
- Seriöst. Jag är... - So-yeong!
VILL DU SKICKA DETTA MEDDELANDE?
JA
Hallå?
Skriv ner
adressen som jag ger dig nu.
Det är 425-23 Seongshin-dong Seongseo-gu, Seoul.
Det kommer vara tre människor i huset.
En kvinna och två barn.
Rör inte barnen.
Gör dig av med kvinnan.
Glöm inte.
Gör dig endast av med kvinnan.
Jaha. Är det du älskling?
Älskling.
Älskling?
Snälla, skrik inte.
Jag ska gå.
Snälla, skrik inte.
Jag är ledsen.
Måste förlorat vettet en stund.
- Jag är ledsen. - Mamma.
Är pappa hemma?
- Nej, han är... - Skrik inte.
Jag sa åt dig att inte skrika!
Skrik inte.
Nej!
Snälla, skrik inte.
Vänta.
Snälla, sluta skrik.
Jag ska gå nu.
Snälla, sluta skrika!
Jag... Jag sa åt dig...
Jag sa åt dig att sluta skrika...
Jag är ledsen.
Detta är varför jag bad dig att sluta skrika!
Jag sa åt dig att sluta skrika!
Chan-mi!
Sluta skrika!
Herrn.
Vem är du?
Vart gick min mamma?
Om du gör som jag säger,
kommer jag att hämta din mamma och syster.
Allvarligt?
Gå till ditt rum och täck dig med en filt.
Räkna sedan till hundra
tio gånger, okej? Tio gånger.
Förstår du?
Ja.
Ett, två, tre,
fyra, fem, sex...
Hallå?
Skriv ner
adressen som jag kommer ge dig nu.
Det är 425-23 Seongshin-dong Seongseo-gu, Seoul.
Det kommer vara tre människor i huset.
En kvinna och två barn.
Rör inte barnen.
Gör dig bara av med kvinnan.
Nittioåtta, nittionio, etthundra.
Ett,
två, tre,
fyra, fem, sex...
Hallå?
Pappa.
Seong-uk, är något fel?
Pappa, jag lyssnade på den mannen
och räknade från ett till hundra tio gånger,
men både mamma och Chan-mi ligger på golvet och blöder.
Vad hände med Chan-mi?
Hon andas inte.
Okej, jag kommer hem strax.
Doktorn, varför gjorde du en sådan sak?
Det är din familj.
Uppoffringen av min fru kunde
förhindra min familj från att hamna på gatan.
Med försäkringsutbetalningen...
Du kan inte göra nåt sånt mot din familj...
Du tog mitt erbjudande för att rädda din brors liv.
Jag gjorde det för mina barn.
Men...
Men du förstörde allt.
Min dotter är död nu. Din bror kommer att dö.
Så du borde också dö!
Vänta, doktorn...
Dö.
Varför just jag?
Ingen anledning.
Bara dö!
Nej. Snälla, nej.
Nej!
Snälla dö inte så lätt, okej?
Det måste vara tufft.
Jag är också utmattad.
Jag gör slut på ditt lidande.
Var är offrets familj?
Varför frågar du?
Snälla, se till att du berättar för dem
att jag verkligen är ledsen.
Du måste ha återfått minnet.
Varför gjorde du det?
Varför mördade du kvinnan och dottern?
Nån fick dig att göra det, va?
Kunde det vara så,
att kvinnans man anlitade dig till det?
Nyligen så fick jag en del information.
Tydligen så köpte han en massa försäkringspremier åt henne
en månad innan händelsen ägde rum.
Fick han dig att göra det?
För försäkringsutbetalningarna?
Offrets familj vill veta sanningen.
Kommer du ihåg pojken som du inte dödade den natten?
Det lilla barnet.
Du bör berätta sanningen för honom och be om förlåtelse.
Du sa att jag skulle få hem mamma
om jag räknade till hundra tio gånger.
Vet du hur mitt liv ändrades den dagen?
Mina släktingar tog alla pengar
och övergav mig på ett barnhem.
Fan. Jag grät varje natt och sa till mig själv
att jag skulle fånga mannen
som dödade hela min familj när jag växt upp
och att jag kommer hämnas oavsett vad.
Fan, den natten... Varför dödade du inte barnet också?
Du skulle ha dödat barnet också, din jävla idiot!
Jag är ledsen...
Förlåt.
Jag är ledsen.
Jag är så ledsen.
Jag är ledsen.
Fan!
Berätta.
Fick hennes man dig att göra det?
Svara mig!
Fick min pappa dig till att göra det?
Nej.
Jag gjorde det själv.
Allt.
Det var bara jag.
Jösses. Vad fan?
Jag visste det.
Faktumet att hennes man köpte en massa försäkringspremier
måste ha varit ett sammanträffande.
Okej? Fan. Har jag rätt?
Vad i helvete?
Tror du verkligen att jag kommer tro på det?
Önskar dig allt väl.
Ursäkta mig, herrn.
Det är en återvändsgränd.
Du måste gå häråt för att komma till hissen.
FORGOTTEN
Jin-seok!
Bilen är lagad nu!
Jin-seok! Vi åker nu. Skynda dig!
Okej, mamma. Jag kommer!
Hej.
Hur gammal är du?
Är du fem år?
Det är okej. Den är din.
Seong-uk! Seong-uk Choi!
Mamma!
Kom så går vi.
Vad pratade ni om?
Hade ni kul?
Ska vi gå till en nöjespark?
Seong-uk, säg ja. Kom så går vi. Kom! Ge mig fem.
- Gjorde det ont? - Vi går.
Vad vill du åka för något?
Undertexter: Ranja Bäckström